Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Pokračování v příběhu genderově neukotveného androgyna Jamieho. Hudebně hodně splašený hybrid THE DILLINGER ESCAPE PLAN a řekněme MARS VOLTA ve chvílích, kdy se utrhli ze řetězu. Platformou pro příběh je technická mathcoreová mašina se silným emočním vkladem, který hlavně ve vokálech překračuje hranici hysterie, jež je v podobných sunbžánrech obvyklá.
Pokud jméno kapely zadáte do Google, tak se vám ve výsledcích vysype spousta obrázků „muže bez tváře“ – jedné z nejprovařenějších postav, které vytvořil génius japonské animované tvorby Hajao Mijazaki. Vedle postavy Totora jde asi o nejznámější fantaskní figuru z jeho dílny. KAONASHI z Philadelphie jsou podobně unikátní a mnohotvární v tom, jak pracují s extrémní tvrdou hudbou. Základem tu je technický metalcore, jenž je ale velmi silně prostoupen emočním nábojem, který vámi cloumá ze strany na stranu. Riffové záškuby, odkazující k těm epileptickým mathcoreovým vodám, reprezentovaným matematickými šílenci, jakými jsou CAR BOMB nebo PSYOPUS. KAONASHI jsou mnohem temperamentnější a „jižnější“.
Naprosto chápu, že jezdí tour spíše s rozervanými kapelami typu HAIL THE SUN, protože to je přesně jejich krevní skupina. V úvodu jsem zmínil THE MARS VOLTA, které mi v mnoha ohledech KAONASHI připomínají. A to nejen tím, jak drásavě působí, ale i tím, jak dokáží uchopit melodičtější pasáže a jdou v tom mnohem dál. Některé emařské výlevy, ve kterých se naléhavě deklamuje, jdou až někam k LA DISPUTE. Tady přichází prubířský kámen celé desky. A vlastně i celé kapely. Tím je Peter Rono, zpěvák kapely, jehož hysterický projev bude pro některé za hranou snesitelnosti. Nicméně právě on dodává kapele intenzitu, a hlavně pak dynamiku, jakou má jen málokterá jiná kapela. Dokáže řvát jak smyslů zbavený, teatrálně přehrávat, ale i celkem solidně melodicky zpívat. Svou frustrací v hlase dokáže devastovat. Místy je strhující v tom, jak zničeně a kysele působí. Máte pocit, že posloucháte ječící citrón po tequillové párty.
To by bylo ale jen velmi málo bez instrumentální opory. KAONASHI na jejich poslední desce excelují v tom, jak širokou žánrovou paletu dokáží přesvědčivě pokrýt. Na počátku skladby „A Recipe for a Meaningful Life“ tu máme trochu melancholickou indie náladovku, která dokáže vygradovat progovou linkou sólové kytary do neurotického závěru. Další skladba „The Underdog I: Blue Pop“ pak nastupuje se skoro djentovou strojovostí. Všechny svoje polohy KAONASHI zvládají nenuceně a přesvědčivě. V tom, jak k sobě přilepili progresivní technickou hudbu a neukotvený, až by se dalo říci i chaotický emoční kolotoč, nemají příliš konkurence.
V tom, jak k sobě přilepili progresivní technickou hudbu a neukotvený, až by se dalo říci i chaotický emoční kolotoč, nemají KAONASHI příliš konkurence.
1. T.A.Y.L.O.R.
2. Fuck Temple University
3. An Evening of Moving Pictures With Scooter Corkle
4. Market Street (Chardonnay, Diamonds, & Me)
5. Broad Street (Take Me Home)
6. The Counselor’s Office: A Present Example Of Past Procrastinations
7. Run Away Jay
8. A Recipe for a Meaningful Life
9. The Underdog I: Blue Pop
10. The Underdog II: Fight On The 40 Yard Line, What’s That In Kilometers?
11. The Underdog III: Exit Pt. IV (A Self Fulfilling Prophecy)
Diskografie
Dear Lemon House, You Ruined Me: Senior Year (2021) Why Did You Do It? (2018)
DALŠÍ INFORMACE
Vydáno: 2021 Vydavatel: Equal Vision Records Stopáž: 47:40
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.